Pustiul rus... Învăluit în mister și neprevăzut.
Nevăzut din exterior de mult, este acum explorat.
În est se află un loc misterios, numit ținutul Ussuri.
Aici, ciudatele broaște țestoase nu ajung în supă.
În pădurile temperate, urșii se agață de copaci.
Două feline rare se strecoară printre umbre.
Este ținutul Ussuri, "pădurea secretă".
SĂLBĂTICIA RUSĂ PĂDUREA SECRETĂ
Rusia, cea mai vastă țară din lume, aproape de două ori cât SUA,
dar cu nici jumătate din populația ei.
E printre ultimele pustiuri eurasiene și are o bogăție puțin știută.
Pădurile dese din sud-est se topesc în râuri cu ape repezi.
Ținutul este căminul animalelor rare și neobișnuite.
Este ținutul Ussuri.
Ținutul Ussuri este dominat de pădurea Sihote Alin,
ce se întinde de la munți la mare.
La nord, se află unul dintre cele mai cunoscute râuri ruse.
Amurul.
Pe locul opt ca lungime în lume, formează granița cu China 3.000 km.
În aprilie, blocuri de gheață uriașe plutesc spre marea Ohotsk.
Printre copaci se ascunde unul dintre cele mai rare animale din lume.
Puțini oameni l-au văzut sau îl vor vedea vreodată.
Leopardul de Amur.
În natură sunt doar 30 de exemplare. Este cea mai amenințată felină.
Masculul acesta revine la căprioara ucisă acum câteva zile și ascunsă.
Obișnuit cu noaptea, e neliniștit ziua.
Va reveni mai târziu.
Nimic nu trece neobservat în pădure.
O veveriță zburătoare îl spionează pe misteriosul animal.
E riscant să mănâncea prea mult, căci asta îl încetinește.
Ascunzând mâncarea, poate reveni la ea oricând.
Carnea unui animal îl ține două săptămâni.
Masculii pot ajunge la 3 m lungime și 48 kg în greutate.
Au fost vânați sistematic pentru blană și oase.
Cu cât decade pădurea, cu atât dispare și prada.
Cea mai rară felină din lume se furișează înapoi în vizuină.
Va fi în siguranță încă o noapte.
Sihote Alin e o pădure temperată, aflată deja în toiul primăverii.
Pădurile se întind pe 1.500.000 ha, pe jumătate cât Belgia.
Mărginită la est de Marea Japoniei, taie ținutul Ussuri în două.
Crestele, văile și râurile combină climatul temperat și subtropical,
așa că multor animale le merge bine aici.
Într-un lac liniștit, broaștele se joacă de-a curtatul.
Nici țânțarii uriași nu le pot strica dispoziția amoroasă.
Pentru a evita o invazie de broaște, speciile își eșaloneză reproducerea.
Armata de mormoloci licărește deja în apa stătută.
Trebuie să supraviețuiască mulți dintre ei.
Urmele de nisip de pe plajă dau pe față o familie de ucigași.
Bufnițele pescar.
Ziua admiră peisajul și așteaptă căderea nopții.
Puiul stă într-o scorbură a unui copac și așteaptă să fie băgat în seamă.
Părinții îl liniștesc.
"Vom mânca la asfințit".
Cu așa multe broaște nu se prea mănâncă veverițe roșii.
După hibernare, trebuie să se îngrijească de propria hrană.
Deși tot îngroapă mâncare, memoria nu le ține decât trei zile.
Uită unde și-au ascuns rezervele și le caută necontenit,
sperând să găsească ceva.
Dar e mai ușor să dai iama în cămara plină a altcuiva.
Primăvara, când e hrană din belșug se odihnesc și dorm între mese.
Lumina se stinge încet. Începe tura de noapte.
Bufnițele pândesc râul, lângă cuib,
ținându-și puiul sub ochi.
Puiul poate învăța astfel de la maeștri.
Privesc și ore în șir, înainte să atace.
Strategie foarte eficientă.
După ce-a așteptat o zi întreagă, puiul înfulecă lacom peștele.
Și mai vrea.
Părinții nu se despart toată viața. Ei îl hrănesc pe rând noaptea.
Părinții trebuie să vâneze serios acum.
Îi trebuie patru pești pe noapte,
ca să poată zbura peste 50 de zile.
În plus, și părinții trebuie să se hrănească.
Se vor ocupa de asta până în zori.
Râurile ascunse constituie forța motrice a pădurii Sihote Alin.
Aceste râuri izolate ascund multe secrete.
Vârâtă în verdeața deasă, o altă mamă își îngrijește puii.
O femelă de urs asiatic negru crește doi pui vioi.
Adaptate cățărării în copaci, ghearele de 5 cm îi ajută să se țină.
Cândva, împărțeau pădurea cu tigrii. Așa s-au împrietenit cu copacii.
Astăzi, împuținarea tigrilor scade riscul pentru urși.
Dar urșii n-au scăpat încă...
Populația globală a scăzut cu 49% în ultimii 30 de ani.
Sunt vânați pentru vezica biliară, căutată în medicina chineză.
Puii orfani devin pradă ușoară pentru tigrii și leoparzi.
Pădurea se întinde în estul coastei, ajungând până la mare.
Țărmurile stâncoase adăpostesc o altă comunitate.
Cerbul sika s-a adaptat la o problemă neobișnuită de mediu.
Ploaia, neaua și ceața îndepărtează sursele de minerale din pădure.
De aceea vin pe țărm, ca să mănânce varec sărat.
Tigrul de Amur pândește în pădure. E riscant să ieși din ascunziș.
Trebuie să fie cu ochii în patru.
Comunică folosindu-se de miros, poziția trupului și zece sunete.
Cum prin jur cutreieră un mare răpitor, trebuie să fie tare atente.
Prezența vulturilor arată că moartea a trecut pe aici.
În timp ce se ceartă, ceva ca o umbră coboară pe stânci.
E printre cele mai amenințate animale din lume.
Cam 400 de tigri de Amur mai sunt în natură.
Sunt cei mai mari dintre cele cinci subspecii de tigri,
ajungând și la 360 kg.
Tigrii de Amur sunt animale nocturne, nu sunt ca tigrii indieni.
Deși e un mare prădător, trebuie să fie prudent ziua, pe plajă.
Dacă a ieșit, sigur e mort de foame.
Sunt animale care vânează, nu necrofage, dar nu scapă nicio ocazie.
Vulturii au sfâșiat deja hoitul.
Poate mânca și 40 kg odată, peste 10% din greutatea sa corporală.
Dar e agitat ziua-n amiaza mare.
Sâcâitoarele ciori îi atrag atenția.
Mănâncă tot mai stânjenit. Ceva nu-i convine.
Poate camera noastră, deși este ascunsă la 800 m.
Tigrii de Amur nu au dușmani în natură, în afara omului,
care aproape că i-a făcut să dispară ca specie.
Pe an, 30 de tigri sunt vânați ilegal în Rusia, pentru blană și medicină.
Exploatarea silvică și agricultura le amenință biotopul.
Nu e de mirare că sunt timizi și rezervați.
Nu e ușor să renunți la o masă gratuită și s-o dai ciorilor.
Deși poate doborî un urs mare, animalul de pradă se îndepărtează.
La 250 km spre centru, la granița cu China, peisajul se schimbă.
Râurile părăsesc pădurea și se preschimbă în mlaștini.
Hanka, cel mai mare lac asiatic de apă dulce, are 4.000 kmp.
Aici găsim lotusul Nelumbo komarovii și peste 340 de specii de păsări.
Afectat cândva de poluarea agricolă,
lacul și-a revenit după căderea URSS.
Agerii bâtlani caută pești.
Nu vor răbda de foame, au de ales dintre 70 de specii.
În apă se ascund pești de până la 600 kg. Prea mult pentru bâtlani.
Dar mai pândește cineva din apă.
Cineva care a pus ochii pe acest bâtlan.
Utilizând nasul ca un tub de respirat,
acest ciudat locuitor al adâncurilor este o țestoasă chinezească cu carapace moale.
Lacul Hanka e printre ultimele lor refugii din natură.
Granița cu China taie lacul.
Dincolo de ea țestoasele sunt considerate delicatese.
După ce au hibernat șapte luni în noroi, ies să profite de cinci luni de creștere.
Țestoasele ambițioase stau la soare.
Vara vine însoțită de o surpriză.
Musonii.
Din iulie în septembrie, cade un metru cub de apă de ploaie.
Vremea face tot atâta rău cât animalele de pradă.
Puiul de bufniță este leoarcă.
Scorbura sa s-a umplut cu apă. A rămas pe drumuri.
Dă din aripi ca să-și usuce și să-și înfoaie penele.
Complicată manevră!
Se vâră sub frunze până se oprește ploaia.
Până li se formează penajul, riscă să facă hipotermie.
Ploaia nu-i îngrijorează pe urșii negri asiatici.
Iată doi urși care nu o iau în seamă și se ocupă de hrană.
Față de alți urși ruși, ce depind de somon,
cei asiatici sunt mai mult erbivori.
Se hrănesc cu fructe, rădăcini, dar mănâncă mai orice,
chiar și insecte, mamifere și hoituri.
Dacă alimentația e prea săracă, și-o suplimentează cu coajă de copac.
Când vegetația e bogată și verde, se hrănesc ore în șir.
Vara, își fac un depozit de grăsime, util în timpul hibernării.
După ploaie, apa se curge pe pante.
Pârâiașele devin torente furioase, copacii cad unul după altul.
Curenții duc plopi și ulmi, ce rămân pe mal când apele se retrag.
Cuibul bufniței e înconjurat de gunoiul rămas după furtună.
Grădina din fața casei bufniței s-a schimbat,
dar ea s-a uscat și vrea să exploreze.
Ca să zboare, trebuie să știe să-și folosească ghearele și aripile.
Mai învață și să-și curețe penele.
Penele nu trebuie să fie îngrămădite, căci nu se mai poate încălzi.
La șase săptămâni, are deja 0,5 m în înălțime.
Adult fiind, va mai crește 20 cm.
Căderea serii aduce serenada strigătelor de împerechere.
Idila serii va fi scurtă pentru unii.
Sunetele scoase de broaște par să le cheme la masă pe bufnițe.
În aprilie, concertele țin din zori până seara târziu.
Dar și bufnițele se satură de pești.
Nu sunt singurele atrase de corul de broaște.
Este un enot, un mic vânător de 50 cm.
În copac începe ospățul.
Bufnițele privesc de sus, enotul își adulmecă cina.
Având vederea slabă, se bizuie pe nasul sensibil.
Ca de obicei, puiul așteaptă ca părinții să-i aducă hrana.
În pădure, sute de afluenți și pâraie se varsă în 23 de râuri,
ce udă o zonă de 17.000 kmp.
Apa își face drum spre lacul Hanka și mlaștinile sale.
Vânturile puternice biciuiesc lacul, stârnind valuri.
Pescărușii se simt ca acasă.
Valurile din marginea vestică năvălesc peste țărmul nisipos.
Se formează lagune și se văd urme pe jos.
După furtună, țestoasele vin să verifice locul.
Mii de pești mici s-au blocat în lagună.
Pentru pești, e de rău. Pentru celelalte animale, e noroc chior.
Cu atâția pești, țestoasele își pot permite să fie pretențioase.
Le mănâncă doar capul, creierul plin de calorii.
Nu doar țestoasele le dau bătăi de cap peștilor.
Trebuie să se ferească și de ferocii pești cap de șarpe.
Acești răpitori nu sunt blocați în lagună.
Pot respira aer, așa că iazul e un bufet suedez pentru ei.
Deși apa e plină de peștișori, peștele cap de șarpe ratează ținta.
Nu-i nimic. Cum respiră aer, se întoarce în apă.
Țestoasele s-au săturat și merg să înnopteze în apele mai adânci.
Adulții nu prea au prădători aici, dar tot caută un loc sigur.
Pe coasta sudică, ținutul se schimbă din nou.
La 230 km, ai zice că golful arhipeleagului Rimski-Korsakov e Mediterana.
Din pădure au rămas doar pinii. Stâncile se ascund în mare.
Crentul cald Tsushima, din Marea Japoniei,
formează unul din marile secrete ale Rusiei.
Seamănă cu o lume subacvatică tropicală.
Apa aceasta seamănă cu Curentul Golfului.
Varecul și iarba de mare creează păduri miniaturale.
Aici, animalele de pradă și prada se ascund la vedere.
Camuflajul e vital în această lume.
Caracatița este campioană la jocul de-a v-ați ascunsele.
Dar grădina caracatiței ascunde un rai diabolic.
Pietrele de aici sunt vii și periculoase.
Nimeni nu se pune cu peștele japonez fugu.
Are cea mai letală toxină din regnul animal.
Bucătarii japonezi îl gătesc
după ce învață doi ani și dovedesc că-l pot face inofensiv.
Se alătură grupului și prădătorii mai puțin veninoși.
Stelele de mare sparg midiile și le absorb carnea.
Coralii moi primesc resturile cu grație.
Crabii călugăr vânează ascunși într-o cochilie.
Noapte și zi, castraveții de mare "perie" adâncurile.
În lagunele lacului Hanka, odată cu zorii, vine și patrula.
Un enot își adulmecă hrana pe nisip.
Țestoasele chinezești depun ouă chiar de cinci ori pe an, câte 30 odată.
Ar putea fi cu miile aici. Dacă le-ar găsi...
Față de alți câini, enoții nu pot vâna rapid.
Însă simțul lor olfactiv îi ajută să găsească orice resturi.
Deși este sensibil la miros, are vederea slabă și se sperie ușor.
În cele din urmă, strădaniile sale dau roade.
Trebuie să găsească alimente mai mici. Le caută ore în șir.
În lac există cea mai mare populație reproducătoare din estul Rusiei.
Puii care au supraviețuit potopului și prădării se năpustesc spre apă.
Pentru aceste micuțe țestoase, viața este un lung șir de primejdii.
E tare dificil să ajungi la mal.
Apa puțin adâncă le oferă siguranță, dar țestoasele se mănâncă între ele.
Unii pui se ascund la mal, alții plutesc ca niște frunze.
Apoi, fug să se adăpostească printre lotuși.
Având doar câteva grame, se vâră în alge și stau la soare ca adulții.
Dar și printre lotuși pândesc prădătorii...
Peștii cap de șarpe dau târcoale.
În desfătarea ei, țestoasa nu-și dă seama de pericol.
Unu la zero pentru țestoasă.
Lacul Hanka marchează sfârșitul verii cu un spectacol mirific.
Un an au stat pupele de efemeride pe fundul lacului, mâncând alge.
Acum se transformă.
20 de minute înainte și după asfințit,
adulții se înalță din lac pentru a se reproduce.
Mai întâi cu miile... Apoi, cu milioanele...
În doar 24 de ore, se împerechează în zbor,
lasă ouăle să cadă și apoi mor.
Nici nu se opresc să mănânce. Devin ele hrană pentru alții.
Va fi liniște până la anul, când vor avea iar o clipă de glorie.
Toamna scurtă încpe să coboare peste ținutul Ussuri.
Copacii din pădurea Sihote Alin devin aurii.
Animalele trebuie să găsească hrană și adăpost până să vină zăpada.
Moscul profită de ultimele frunze înainte de a fi acoperite de omăt.
Masculii nu au coarne, dar au colți scurți.
Puii de urs asiatic negru, înfruntă prima lor toamnă.
Mama lor nu se vede pe nicăieri.
Anual, 20 de pui rămân orfani în ținut, din cauza braconajului.
În mod normal, ar sta doi-trei ani cu ea.
Fără ea, prima lor iarnă ar putea fi ultima.
Măcar s-au îngrășat vara asta.
În primele trei luni, puii iau în greutate înzecit, ca să treacă iarna.
Acum, preferă să se joace.
Mulți hibernează toată iarna, alții, doar când este mai greu.
Își fac vizuini pe pământ, din vreascuri și frunziș.
Măcar unul pare să știe ce face.
Fratele său pare pe dinafară.
Ar fi bine să se prindă rapid. Nu mai are timp.
Se apropie iarna și nu prea poate supraviețui fără vizuină.
Lotușii de pe lac s-au ofilit.
Apele reci vor păstra totul sub pătura de gheață a iernii, șapte luni.
Gerul a conservat deja trestia.
Sprintenii pițigoi-papagal caută insecte ascunse în tulpini.
Insectele îi vor menține în viață în lunile grele.
În noiembrie, iarna își intră total în drepturi.
Râurile pădurii prind un strat lucios de gheață.
Dedesubt, ritmul vieții încetinește.
Peștii mici vor supraviețui dacă rămâne destul oxigen în apă.
Unele broaște deviază sângele sub piele, luând oxigen din apă.
Pulsul le scade și se poate opri când se răcește vremea.
Cine n-a apucat să se dezvolte n-o va mai face.
Coasta este ultima afectată de iarna aspră.
Gheața se adună încet pe la margini.
Rațele-arlechin vor îndura aici iarna lungă.
Țopăie în valurile ce se sparg la mal
și se scufundă sub curenți, unde sunt creveți, melci și pești.
Pot sta sub apă și 25 de secunde.
Penajul bogat menține un strat de aer ce le apără de frig.
Vecinele rațelor, focile largha, n-au tot atâta energie.
Fiind lungi de doi metri și acoperite cu grăsime, nu se tem de iarnă.
Gheața le întrerupe statul la soare și le îngreunează ieșirea din apă.
Iarna, stau în apă. Când apa îngheață, stau tolănite pe sloiuri.
Pot pescui la sute de kilometri înainte să se întoarcă la mal pentru odihnă.
În scurt timp, sosește încrâncenata zăpadă, oprind parcă timpul în loc.
Dar nu pentru toți.
Un jder indian cu gâtul galben se bucură de zăpadă ca un copil.
E un alt animal rar din ținut
și se întâlnește în India și Asia.
Când dispare noutatea, asprimea iernii poate șoca.
Cândva, puțini veneau în ținutul Ussuri, fața ascunsă a Rusiei,
conservată și ocrotită de izolarea sa.
Dar intervenția umană a lăsat urme, ca în multe alte locuri.
Tigrii au fost prigoniți ani în șir.
Cum 7% dintre ei sunt vânați ilegal anual, viitorul este sumbru.
Exploatarea silvică a adus mulți oameni, lucru care le-a afectat pe animale.
Cea mai mare felină din lume domină aceste păduri, dar nu pentru mult timp.
Se pot întâlni tigri de Amur în natură.
Dar reproducerile sunt rare, speranța de viață e de zece ani,
iar arealul li se restrânge constant. Viitorul e sumbru.
În scurt timp, regele animalelor ruse se va găsi doar în zone ocrotite ca aceasta.
Un mic râuleț din pădure a rămas neînghețat și neatins.
Neaua de pe maluri stă mărturie întâmplărilor recente.
În asfințit, un părinte privește mândru pe țărm.
Puiul de bufniță a ajuns la maturitate.
Poate rămâne în teritoriu doi ani, perfecționându-și capacitățile.
În seara aceasta, va răspunde primei provocări: pescuitul.
După ce și-a urmărit părinții în acțiune, i-a venit și lui rândul.
Primul contact cu apele înghețate.
Se delectează cu premiul. Părintele îi arată cât te ajută antrenamentul.
În scurt timp, va deveni maestru.
Pădurile din Sihote Alin constituie ultimul bastion al unor animale rare.
Apele și mlaștinile din bazinul Amurului descriu triumful naturii
și tragediile ce puteau avea loc.
În această parte ciudată și necunoscută a Rusiei
sunt multe de conservat.
Sălbăticia numită ținutul Ussuri.
Traducerea © Pogăru'